בית המשפט המחוזי תל-אביב	ת"א______________	
בעניין
שגב בועז
		ת"ז 031394380
הרב-קוק 21 דירה 17, ת"א
טלפון:	5100441 - 03
פקס:	5160875 - 03
להלן "התובע" ו/או "בועז"
נגד
1.	חברת א.ג ניו-אפרוצ' בע"מ
ח"פ	513575308
רח' ינובסקי 1, ראשון לציון 
להלן "ניו-אפרוצ'"
2.	אמיר גנס
ת"ז	027328137
רח' ינובסקי 1, ראשון לציון 
להלן "אמיר גנס"
3.	בושמת סידור פרחים בע"מ
ח"פ	511546731
רח' דיזינגוף 209, תל-אביב 
טלפון:	03-5222903
פקס:	03-5241273
להלן "בושמת"
4.	דויד עמיחי
ת"ז	54726682 או 47226682
רח' דיזינגוף 209, תל-אביב 
טלפון:	03-5222903
פקס:	03-5241273
להלן "דויד עמיחי"
כולם יחד להלן "הנתבעים"
נושא התביעה:		עוולות מסחריות, נזיקין, חוזים ועשיית עושר.
הסעד המבוקש:		צו הצהרתי, צו לא תעשה והוצאות.
סכום התביעה:		לשיקולו הבלעדי של בית המשפט.
כתב תביעה
מבוא
1)	הנתבעים שלחו דואר פרסומי לתיבת הדואר האלקטרוני של התובע תוך הפרת חובות חוזיות וביצוע עוולות שונות, ביניהן עוולות מסחריות.
2)	לאור אופייה המוגבל במקום של תיבת הדואר האלקטרונית האמורה, הרי שהנתבעים גרמו לנזקים הן בדמות מילוי תיבתו שלא כדין עד כדאי סיכון יכולתו לקבל תכתובות נוספות, הן בדמות ניצול שלא כדין במשאבי המחשב עליו הוא עובד, הן בדמות בזבוז זמנו של התובע והן בדמות עוגמת נפש.
3)	לאור עובדות אלו מוגשת תביעה זו.
הצדדים
4)	התובע הינו בעל הזכויות בתיבת הדואר האלקטרונית נשוא התביעה: "boaz@2be.co.il". לכתובת דואר אלקטרונית זו מספר שמות נרדפים כגון "Jimmi@2be.co.il", "DakaBoaz@2be.co.il" ועוד.
5)	ניו-אפרוצ' הינה חברה בע"מ המפרסמת שירותיה ו/או שירותי אחרים על ידי דיוור ישיר לכתובות דואר אלקטרוניות. יצוין כבר בהקשר זה כי מטרת קיום החברה נוגדת את תקנת הציבור. החברה הוקמה על מנת ולבצע עוולות והפרות חוזיות מבלי לסכן את בעלי המניות. על כן אין זה יהיה נכון לכבד בנסיבות אלו את מסך ההתאגדות.
6)	אמיר גנס הינו מנהלה ובעליה של ניו-אפרוצ'. (שניהם יחד להלן "אמיר")
7)	בושמת הינה חברה בע"מ אשר פרסמה שירותיה דרך האינטרנט.
8)	דויד עמיחי, הנתבע 4, הינו מנהלה הכללי ובעליה של בושמת, הנתבעת 3.
"א"		שאילתות ממחשבי רשם החברות מצורפות בזאת כנספח "א" לכתב התביעה.
העובדות העיקריות למקרה
9)	לתובע תיבת דואר אלקטרוני כאמור וכן תיבות נוספות. בתיבה האמורה התובע משתמש הן לתכתובות פרטיות והן לתכתובות עסקיות מהאתר אותו הוא מנהל: www.2be.co.il. 
10)	ביום 4/12/04, אמיר שלח לתובע דרך האינטרנט דואר פרסומי בו פרסם הן את שירותיו כמפרסם בדואר אלקטרוני והן את בושמת כמשווקת פרחים.
"ב"		הדפס מדבר הדואר מצורף בזאת כנספח "ב" לכתב התביעה.
11)	משלוח דואר זה לא היה הפעם הראשונה בה שלחו הנתבעים פרסום דומה. ביום ה-8/12/04 שלח אמיר את אותו הפרסום פעמיים נוספות, וכן בימים: 2/12/04 (פעמיים), 19/11/04 וכן קוימו משלוחים דומים נוספים.
"ג"	הדפס רשימת דברי דואר פרסומיים, ביניהם הפרסום שבנדון, מצורף בזאת
כנספח "ג" לכתב התביעה.
12)	משלוח דואר אלקטרוני טורדני זה גרם לנזקים רבים לתובע, ביניהם:
א)	בזבוז זמנו של התובע, יצירת טרדה ועוגמת נפש.
ב)	הכבדה על יכולתו של התובע לתקשר עם קהל לקוחותיו ויצירת סיכון להכשלת פניית לקוחות אל התובע.
ג)	סיכון יכולתו של התובע לקבל תכתובות דואר אלקטרוניות על ידי סתימת תיבת הדואר שלו.
ד)	סיכוני אבטחה לתובע כגון חשיפה לווירוסים הנשלחים לרשימות תפוצה שונות.
ה)	בזבוז משאביו האלקטרוניים של התובע כגון מהירות הגלישה שלו, מקום בדיסק הקשיח של המחשב שלו, מקום בתיבת הדואר האלקטרונית שלו ועוד.
13)	למותר לציין כי גם אמיר וגם בושמת התעשרו על ידי פעולתם זו.
14)	הנתבעים אינם יכולים להפסיק לשלוח דואר פרסומי לתובע מבלי לפגוע בזכויותיו אלא אם כן יפסיקו לשלוח דואר פרסומי בכלל, ועל כן התובע יבקש סעד זה.
15)	די בעובדות אלו בכדי לבסס את תביעתו של התובע, אך למען הסר ספק יביא התובע בכתב תביעה זה מקצת מהטענות המשפטיות עליהן בכוונתו להסתמך.על מנת ולפשט את כתב התביעה יפורטו עובדות הנוגעות באופן בלעדי לטענות משפטיות מסוימות יחד עם אותן הטענות.
אינטרס התובע
16)	ידוע לתובע כי סוגיית דואר הזבל רחבה וגדולה היריעה מלפרטה. עם זאת מבקש התובע שלא להתמודד עם היריעה הגדולה כולה במסגרת תביעה ייצוגית מסורבלת ארוכה ויקרה כי אם לאפשר לו לתבוע בגין נזקו הנפרד, קטן ככל שיהיה.
17)	התובע מבקש מכבוד בית המשפט כי לא יראה בתביעתו תובענה קלת ערך. עלינו לראות תביעה זו לאור המגמה ההולכת ומחמירה של כמות הפרסום האלקטרוני בו אין למפרסמים עלויות חיצוניות. התובע מבקש מבית המשפט כי יגן על זכויותיו הנרמסות עם כל דבר דואר פרסומי המגיע, שכן גם אם משקלו קטן, משקלו כחלק ממכלול מעיק.
18)	התובע מבקש מבית המשפט שיכיר באינטרס הגדול הקיים לציבור בתביעה כה קטנה לכאורה. על כך יפים דברי ההסבר בהצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון - מניעת פניות בלתי מוזמנות), התשס"ד-2004 של חבר הכנסת רומן ברונפמן:
"עידן המידע מלווה בהטרדות חוזרות ונשנות של ציבור הצרכנים בביתם, על ידי פניות בלתי מוזמנות אליו, החל משפע דואר זבל, דיוור ישיר ופרסומות המציפות את תיבות הדואר, המשך בטלמרקטינג וסקרי דעת קהל הפונים בטלפון, כמו גם משלוח פרסומות באמצעות פקס וכלה במשלוח דואר אלקטרוני זבלי. כל אלה גוזלים מהנמען משאבים, וזאת בניגוד לרצון של חלק ניכר מציבור הצרכנים, באופן ששוב ושוב עולה צורך למנוע פגיעה זו, כמוצע לעיל."
"שווק מסורתי שהיה נהוג בעבר כגון שווק מדלת לדלת יצר הטרדה ללקוח אך דרש מאמץ שווה מהמשווק (יוזם הפרסום) ומהצרכן."
...
"יצוין, כי איסור התקשרויות בלתי מוזמנות לאותו חלק מהציבור שביקש זאת מקובל במשפט המערבי, הן בתחום הטלפוניה, הפקס והדואר האלקטרוני. "
עוולות מסחריות
19)	כאמור, התובע משתמש בכתובת הדואר האלקטרונית האמורה בין היתר לצרכים עסקיים.
20)	שליחת הפרסום האמור והנזקים שנגרמו הכבידו על גישת הלקוחות הפוטנציאלים ו/או הקיימים אל התובע וכן על גישת התובע אל קהל לקוחותיו הפוטנציאלים. הכבדה זו באה לביטויי בין היתר:
א)	בדמות הצורך של התובע למיין את דבר הדואר האמור לפני שיכול היה להתפנות ללקוחותיו.
ב)	בדמות הזמן המבוזבז ותעבורת הנתונים האיטית הנגרמים על ידי הורדת דבר דואר זה.
ג)	בדמות הסיכון כי לקוחותיו לא יוכלו לגשת אליו כלל בעקבות היות הכתובת האמורה מלאה עד אפס מקום. הדבר משול אם כן להדבקת נייר דבק לתיבת הדואר בבית עסקיו של התובע.
21)	למותר לציין כי זוהי עוולה, על כל יסודותיה, כאמור בחוק העוולות המסחריות, בסעיף 3 הקובע כי:
3. התערבות לא הוגנת
לא ימנע ולא יכביד עוסק, באופן לא הוגן, על גישה של לקוחות, עובדים או סוכנים אל העסק, הנכס או השירות של עוסק אחר.
22)	הדיון בעוולה המסחרית יסוכם במילותיו היפות של כבוד בית המשפט המחוזי של תל-אביב:
"בתקופתנו, תקופת האינטרנט המחשב ושאר אמצעי הקשר האלקטרוני, הקשר בין עסק לבין לקוחותיו סוכניו ואף עובדיו מתבצע פעמים רבות באמצעים אלקטרוניים. הלקוח יושב בביתו ומבצע משם הזמנת מוצרים ושירותים בעסקים בכל רחבי תבל, אם באמצעות אתרי מסחר באינטרנט, אם באמצעות דואר אלקטרוני או פקסימיליה ואם בשיחת טלפון. 
מציאות זו יוצרת דרכי גישה שונות ומגוונות לעסק. הגשמת תכלית החקיקה מחייבת הכרה בכל אחד מאמצעי הקשר האלקטרוני באמצעותם עסק מקיים קשר עם לקוחות עובדים או סוכנים, כ"גישה" לעסק במובנו של סעיף 3 לחוק עוולות מסחריות. " (הדגשות שלי, ח"מ)
(תא 01 / 1627 מ.ש. מגנטיקס בע"מ נ' דיסקופי (ישראל) בע"מ ס (2) 89, 93)
הפרת חובה חקוקה
23)	יצוין כי תעבורת הנתונים ברשת האינטרנט עוברת בחלקה הגדול דרך חברת התקשורת הידועה "בזק". כן יצוין כי כאמור בחוק התקשורת (בזק ושידורים), תשמ"ב-1982:
"30. הטרדה 
המשתמש במיתקן בזק באופן שיש בו כדי לפגוע, להפחיד, להטריד, ליצור חרדה או להרגיז שלא כדין, דינו - מאסר שלוש שנים." (הדגשות שלי, הח"מ)
24)	אין כל ספק כי השימוש אותו עשו הנתבעים במתקני בזק הינו הן מרגיז והן מטריד באופן החורג מהמקובל.
25)	יצוין כי הרשת האלקטרונית הינה דרך להעברת נתונים. דרך זו הינה דרך ציבורית בתכונותיה. לעניין זה יודגש כי הדרך הינה פיסית ככל דרך אחרת ומורכבת מכבלי תקשורת הפזורים ברחבי הארץ והעולם. פזיזות הנתבעים ביחס לדרך זו גובל בעבירה פלילית המנויה בחוק העונשין, תשל"ז-1977:
"344. סיכון דרכים ונתיבי שיט
העושה מעשה או אינו נוקט זהירות סבירה בנכס שבהחזקתו או בפיקוחו וגורם בכך סכנה, מכשול או נזק לאדם בדרך ציבורית או בנתיב שיט ציבורי, דינו - מאסר שלוש שנים." 
26)	לאור חובות חקוקות אלו, התובע טוען כי נגרמו לו נזקים בגין הפרת חובה חקוקה מצד הנתבעים.
הפרת חובת תום הלב ודיני החוזים
27)	הזכות לתקשורת הינה זכות במובנו של ס' 61 לחוק החוזים (חלק כללי), תשל"ג – 1973 (להלן "חוק החוזים"). משכך חל עליה חוק החוזים כולו כלל וחובת תום הלב בפרט.
28)	ניתן כמו כן לשוות את הזכות לתקשורת לחוזה רישיון. הצד עימו יוצרים את התקשורת מעניק זכות שימוש בקניינו (זמנו, קו הטלפון ו/או כתובת הדואר האלקטרוני שלו וכד') ומנגד על הצד המתקשר לעשות שימוש בזכותו זו בתום לב ולמען צרכי תקשורת סבירים.
29)	אם כן בוססה העובדה כי על שימוש בזכות לתקשורת חלה חובת תום הלב בין אם מכוח סעיף 61 הנ"ל ובין אם באופן ישיר.
30)	השימוש אותו עושים הנתבעים בזכותם לתקשורת הינו שימוש בזכות שלא בתום לב, בניגוד לאופן המקובל ובאופן הנוגד את תקנת הציבור, כל זאת תוך פגיעה מכוונת וקשה בזכות התובע לחופש חוזים.
31)	חופש החוזים כולל הן את חופש ההתקשרות והן את חופש העיצוב. חופש העיצוב של התובע הינו החופש לעצב את תוכן החוזה כראות עיניו וחופש ההתקשרות של התובע הינו החופש שלו להתקשר או שלא להתקשר בחוזה עם מי שרק ירצה.
32)	אצוטט אם כן מתוכן הפרסום ואראה כי הנתבעים כפו למעשה על התובע להתקשר עימם בחוזה, והנני מצוטט מהתכתובת:
"פרסום זה נשלח לכתובת האימייל: jimmi@2be.co.il. אנו מתנצלים באם הפרענו" (הדגשות לא במקור)
...
"להסרה מרשימת התפוצה" (הדגשות לא במקור)
33)	ראשית דברים אלו מראים כי התובעים עצמם חשו וידעו כי מעשיהם אינם מקובלים ומהווים הפרות דין. בנוסף אנו רואים כי הנתבעים עצמם לא שיערו בנפשם כי המדובר הינו בחוזה המזכה את התובע בלבד. לכך מספר טעמים:
א)	החוזה מטיל נטל על התובע למיון דברי הדואר אותם הוא מקבל וכן כופה עליו נזקים כאמור.
ב)	החוזה יוצר התעשרות אצל הנתבעים.
ג)	לא "הצעת" הנתבעים ולא החוזה אינם, כדברי החוק "הצעה שאין בה אלא כדי לזכות את הניצע" שכן בהחלט יש בה כדי לזכות את הנתבעים (סעיף 7 לחוק החוזים).
34)	מכך שלא ניתן היה להחיל על התובע את חזקת הקיבול המנויה בסעיף 7 לחוק החוזים.
35)	יחד עם זאת, בניגוד מוחלט לסעיף 6(ב) לחוק החוזים, שלחו הנתבעים את דבר הפרסום כאילו כבר קיבל התובע את הצעתם לקבלת פרסום בכתובת הדואר האלקטרוני הפרטית שלו.
36)	לא זו אף זו, שורה אחת מתחת אנו מוצאים כפתור "להסרה מרשימת התפוצה". משמע, בניגוד הרבה יותר חריף לסעיף 6(ב) לחוק החוזים, הרי שבזאת מינו עצמם הנתבעים כבעלי רישיון שימוש להמשך משלוח דברי דואר פרסומיים וכפו על התובע לקבל התנהגותם זו גם בעתיד.
37)	אם בזאת לא די, מבקשים הנתבעים כי ינדב להם התובע מידע באשר לכל כתובותיו האלקטרוניות באם איננו מעוניין לקבל מהם פרסום ובכך כופים עליו לוותר על זכותו לפרטיות – ממש כך! ניתן היה לשער כי הנתבעים בהתנהגותם הנלוזה זכו לאמונו של התובע.
עשיית עושר ולא במשפט
38)	הן אמיר והן בושמת עשו עושר שלא במשפט כאשר התעשרו על חשבונו של התובע.
39)	עבור תיבת הדואר האלקטרונית של התובע משולמים כספים. כמו כן משלם התובע בגין חיבורו לרשת האינטרנט. אלו למעשה מקנים זכויות שבדין לתובע, הלא הוא המזכה לעניינו.
40)	אמיר משתכר משליחת הדואר הפרסומי לתובע, הלא זו הזכייה.
41)	יוצא איפה שאמיר עושה עושר שלא במשפט כאשר הוא משתכר על חשבון התובע. התובע למעשה משלם כספים ובזכותם משתכר אמיר.
42)	גם לבושמת הייתה זכייה, שכן אחרת לא הייתה משלמת על הפרסום. זכייתה של בושמת באה בדמות הסיכוי לרכישה על ידי התובע. זהו המוצר עליו שילמה בושמת לאמיר. מן הסתם התועלת הכלכלית של בושמת מהסיכוי לרכישה גדולה מהמחיר אותו שילמה, שכן אחרת לא הייתה משלמת. מכך נובע שהסיכוי לקנייה של פרחים על ידי התובע שווה יותר מהכסף אותו שילמה לאמיר. הפרש זה מהווה זכייתה של בושמת מכך שהתובע משלם כספים.
43)	חיזוקים נוספים לשאלה "מדוע זכייה זו איננה כדין" אנו מקבלים מהתבוננות בשאר עילות התביעה, אך גם תיאור זה לבדו מספק בידנו עילת תביעה כנגד הנתבעים.
חלוקת האחריות בין הנתבעים
אחריותה של ניו-אפרוצ', הנתבעת 1
44)	אין כל ספק כי ניו-אפרוצ' אחראית כלפי התובע כמפרסמת בגין הפרסום אותו עשתה לעצמה.
45)	כמו כן אחראית ניו-אפרוצ' כשלוחתה של בושמת לפרסומה של זו. לעניין זה יצוין כי ניו-אפרוצ' ידעה ו/או שהיה עליה לדעת כי פעולותיה כשלוחה מנוגדות לדין.
אחריותו של אמיר גנס, הנתבע 2
46)	כאמור לעיל יש מקום להרים את מסך ההתאגדות של ניו-אפרוצ'. חברה זו הוקמה על מנת ולאפשר לאמיר גנס ולאחרים לבצע את הפרות הדין שתוארו לעיל. זהו עיסוקה העיקרי, אם לא הבלעדי, של החברה. משכך עצם קיומה כישות משפטית נפרדת נוגד את תקנת הציבור. אם כן, לאור האמור ולאור סעיף 6(ג)(1) לחוק החברות, תשנ"ט – 1999, הקובע כי בנסיבות אלו קיים צידוק חזק להרמת מסך ההתאגדות, יש להרים את מסך ההתאגדות.
47)	גם אם לא נרים את מסך ההתאגדות של ניו-אפרוצ', הרי שיש מקום להטיל אחריות שילוחית על אמיר גנס כשלוח של החברה אשר ביצע את הפרות הדין האמורות כאשר הוא ידע ו/או היה עליו לדעת כי הינן מהוות הפרות דין. כמו כן אמיר גנס אחראי כמנהלה של ניו-אפרוצ' כאשר אשרר התנהגות זו המנוגדת לדין.
48)	אם כן על אמיר גנס אחריות אישית הן מכוח הרמת המסך והן מכוח דיני השליחות כלפי התובע.
אחריותה של בושמת, הנתבעת 3
49)	בושמת כמפרסמת ביצעה את הפרות הדין האמורות על ידי שלוחה אמיר (ניו-אפרוצ' ו/או אמיר גנס). לאור ביצוע הפרות דין אלו היא אחראית בנזקי התובע בגינן.
אחריותו של דויד עמיחי, הנתבע 4
50)	דויד עמיחי, מנהלה של בושמת אחראי מאחר והוא באופן אישי ו/או על ידי שלוחיו אישר את הפרות הדין של בושמת ואת מינויו של אמיר כשלוח. הוא ידע ו/או היה עליו לדעת כי פעולות אלו מהוות הפרות דין, אך כשלוחה של בושמת הוא בחר להפר את הדין לאור הסיכון הנמוך לתביעה. בנוסף, האמור לעניין הרמת מסכה של ניו-אפרוצ' נכון גם כלפי אחריותה של בושמת כלפי הפרות דין אלו.
51)	מכאן שיש לדויד עמיחי אחריות אישית כלפי נזקי התובע באשר להפרות הדין של בושמת הן מכוח דיני השלוחות והן מכוח עילת הרמת המסך.
סמכות בית המשפט
52)	לבית משפט נכבד זה סמכות עניינית לדון בתובענה זו מכוח סעיף 40(4)(ט) לחוק בתי המשפט[נוסח משולב], תשמ"ד – 1984 (להלן "חוק בתי המשפט") המעניק לו את הסמכות לדון בתובענות בהן קיימות עילות של עוולות מסחריות.
53)	כמו כן, למען הקלת הדיון, מבקש התובע כי עילותיו השונות (כגון העילה החוזית) כנגד הנתבעים בגין המעשים המתוארים בכתב תביעה זה יכרכו בתביעתו כדין, כאמור בסעיף 40(4) לחוק בתי המשפט המעניק לתובע אפשרות כריכה זו.
54)	לבית משפט זה סמכות מקומית לדון בתובענה מפאת כתובתם הרשומות של הנתבעים ו/או חלקם.
סעדים
55)	אשר על כן מתבקש בית המשפט להורות כדלקמן:
א)	להצהיר בצו הצהרתי כי הנתבעים פגעו בזכויותיו של התובע בהתאמה עם כל אחת מעילות התביעה שצוינו.
ב)	לצוות בצו לא תעשה על הנתבעים להפסיק לשלוח דברי דואר אלקטרוניים לתובע בפרט וכן להפסיק לשלוח דברי דואר אלקטרוניים פרסומיים בכלל.
ג)	לצוות על הנתבעים לשלם לתובע כל הוצאותיו בגין תביעה זו, לרבות תשלום בעבור זמנו.
ד)	יאפשר לתובע לפצל סעדיו ולתבוע נזקו בנפרד.
סיכום
56)	על כן מבקש התובע מבית המשפט הנכבד לקבל התובענה ולהעניק לו את הסעדים המבוקשים. 

_______________
בכבוד רב,
בועז שגב.